(untitled) (Живи језици: часопис за стране језике и књижевности, 2016)
Језик је универзална способност сваког човека – иако не поседују сви људи исти језик, чињеница је да сви људи поседују језик. Овај јединствени начин комуникације својствен је нашој врсти неких 200.000 година, међутим начин на који долази до његовог усвајања још увек је мистерија за науку. Овај рад има за циљ да представи две супротстављене струје развојне психолингвистике: генеративни приступ Ноама Чомског и емергентистички приступ заснован на језичкој употреби Мајкла Томазела, њихове идеје и постулате и да кроз преглед студија везаних за ову област укаже на основне сличности и разлике између ова два правца. Посебан нагласак ставља се на критике упућене и једној и другој школи мишљења, као и новим теоријским правцима који су настали као резултат оваквог критичког преиспитивања.